Ali je to, kar vidimo, ali mislimo, da vidimo,
le sen v snu? Edgar Allan Poe
23. 55. Kmalu bo polnoč.
Dovolj časa za še eno zgodbo.
Še eno zgodbo pred polnočjo, ki nas bo zagrela.
Čez pet minut bo 21. april.
Pred sto leti, 21. aprila, je v vodah pri rtu Spivey
ladjica plula proti obali.
Iznenada se je iz teme pojavila megla.
V trenutku se ni nič videlo, niti prst pred nosom.
Potem so zagledali svetlobo.
Kot od Boga poslan je ogenj gorel na obali
dovolj močan, da se je prebil skozi gosto meglo.
Napotili so se proti svetlobi,
a to je bil taborni ogenj kot ta.
Ladja je udarila ob pečine. Trup se je razpolovil.
Jarbor je počil kot vejica in lupina je potonila
s celo posadko.
Na dnu morja leži Elizabeth Dane s svojo posadko,
pljuča imajo polna slane vode, oči odprte in buljijo v temo.
Nad njimi pa, iznenada kot je prišla,
se je megla umaknila proti oceanu in se ni več pojavila.
Toda govori se med ribiči, iz roda v rod,
da ko se bo megla vrnila v Antonio Bay,
bodo ljudje na dnu morja v vodah pri rtu Spivey
vstali in iskali taborni ogenj,
ki jih je odpeljal v temo in ledeno smrt.
12.00, 21. april.
M E G L A
Polnoč je in pravkar smo vstopili v uro duhov.
Tukaj Stevie Wayne, nocoj na vrhu sveta.
In z vami bom vse do 01.00.
V glavnih vlogah
Končal sem, oče.
Hvala, Bennett.
Jutri te ne bom potreboval pred četrto, Bennett.
Da, gospod.
Boš kaj, da te bo ogrelo do doma?
Ne, hvala. Oče, me lahko izplačate?
Jutri pridi ob 6h namesto ob 4h.
Da, gospod.
Bennett?
Bennett...
Dnevnik očeta Patricka Maloneja, leta 1880.
30. april. Čas od polnoči do enih
je ura mrtvih. Gospod, reši nas!
Zunaj je 15 stopinj.
Prva bom, ki bo Antonio Bayu
zaželela srečen rojstni dan. Danes smo sto let starejši.
Meteorolog nam je poskušal pokvariti razpoloženje.
Pravi, da bo nocoj mogoče deževalo.
Toda meni se zdi, da je nebo jasno.
Mislim, da se je meteorolog malo utrudil.
Z vami bomo še eno uro, da bi se prepričali,
če ima prav. Ostanite z mano.
Ladjica je nasedla na vzhodni obali, sprejem.
Global 1X5. Tukaj Lady Belle Pacific.
Številka 024KL596. Sprejem. Ladja je v plovnem stanju,
nobenih poškodb nima.
Pošljite vlačilec četrt milje od Boatela.
To je KAB, Antonio Bay, Kalifornija.
6 minut po polnoči je. Ni se nam javil meteorolog,
pa ne vem, če bo deževalo.
Toda poln mesec je in na nebu ni oblakov.
Jaz sem Stevie Wayne. In če nimate dela,
vam bom spuščala malo glasbe med uro duhov.
Tudi če ste zaposleni, pustite radio prižgan,
jaz pa bom storila vse, da bi vas zabavala. - Velja.
Do kje greste? - Do drugega konca mesta.
To je dovolj.
Si vstopila? - Da. Hvala vam.
Požirek? - Hvala.
Poslušajte, nikoli prej nisem štopala.
Rada bi bila previdna.
Vas lahko nekaj vprašam? - Seveda.
Ste čudak?
Da, sem, čudak sem. - Čudak ste?
Hvala Bogu.
Prejšnji je bil tako normalen, da je bilo že odvratno.
Pobral me je pri St. Barbari.
Ko sva prišla do Carmela, me je hotel poročiti.
Mislil sem, da nisi nikoli štopala.
Začela sem prejšnji teden.
Vi ste moj... trinajsti voznik.
Krasno. Čudak in zguba. - Bomo videli.
Pazi!
Si dobro? - Da. - Res? - Mislim.
Kaj, zavraga...
12 minut po polnoči je in to je Stevie Wayne.
Greva od tod.
Nahajam se visoko v KAB svetilniku rta Spivey.
Če ste pozabili, 21. april je
in srečen rojstni dan Antonio Bayu.
Nocoj je napovedana proslava. Če ste zaradi tega vznemirjeni
in ne morete spati, ostanite z mano
in izmislila si bom način, da vas bom zabavala.
Ali pa ne.
KAB. - Živjo, draga.
Živjo, Dan. Kaj je?
Kličem, da vidim, če si osamljena
in če lahko kaj storim glede tega.
Nikoli osamljena, Dan. Mislila sem, da si končal službo?
Zamenjal sem izmeno, da bi lahko prisostvoval
nocojšnji veliki proslavi. Boš tudi ti tam?
Dokler ne nagovorim nekoga, da bo skrbel za mestno življenje
Antonio Baya, sem zasedena. To pa pomeni podnevi in ponoči.
Preveč dela. - In tako mi je tudi prav,
če imam radijsko postajo. Če mi v 15 sekundah
ne poveš, zakaj si me klical, bom morala prekiniti zvezo.
Se želiš pogovarjati? - Kar povej. - Radar mi kaže
ladjo 15 milj od obale. Imenuje se Morska trava.
Tudi jaz imam nekaj na radarju. Izgleda kot gosta megla.
25 milj od obale in gre proti njim. - Hvala, Dan.
No, dovolj za deset sekund! V programu sem. Živjo.
Živjo, prijatelji.
Tukaj KAB, Antonio Bay. Stevie Wayne pošilja
signale proti morju ljudem na Morski travi,
oddaljeni 15 milj, topel pozdrav
in pazite na meglo, ki prihaja z vzhoda.
Medtem pa se sprostite ob pesmi Coupe Devillesa,
namenjeni samo vam.
Rad bi jo spoznal. - Videl sem jo v trgovini.
Pravi komad je. - Ona je nora. Tam ni nobene megle.
Kaj veš o njej? - Lastnica svetilnika je. - Vem.
Njen sin igra baseball z mojim mlajšim bratom.
Ima otroke? - Mislil sem, da si srečno poročen.
Ne tako srečno. - Tam ni nobene megle.
Tu je megla.
Prav. Dovolj sem pijan. Vrniva se.
Al, pridi sem. - Pomagaj mu. - Pridi!
Kaj je bilo to?
Pridite sem.
Kaj je to?
Generator.
Izginil je. - Tam je bila ladja.
Al, poslušaj. - Nič.
Poslušaj. - Kdo je tam?
Kdo je to?
Al, tik ob nas je.
Veliko je, Al. To je ladja! To je velika ladja!
Kaj je bilo to? Si se zmočil?
Točno 00.43 je
in imam nekaj prav za vas tukaj v KAB.
Nič razen vode, Stevie.
Je pa bolje od Chicaga.
KAB... - Všeč mi je, kar si rekla, toda vedi...
...lagala si.
Megla je šla proti zahodu in verjetno obšla ladjo.
Moji inštrumenti potem niso točni. Vzhodnik piha.
Kakšna megla je to, ki gre nasprotno od smeri vetra?
Imaš me... - Nisem prepričana, če te želim.
Samo glas preko telefona si.
Ti si glas z radia. Bila bi popoln par.
Dovoli, da te odpeljem na večerjo in ti to dokažem.
Žal mi je, Dan. Moja zamisel popolnosti
je glas preko telefona. - Prav, skrivnostna dama.
Lahko noč. - Lahko noč.
Ni slabo.
Začela sem pred tednom dni v San Diegu
ob obali, pet risb dnevno.
Potrebovala bom mesec dni do Vancouvra in če jih prodam
po 5 dolarjev za kos, bom bogata.
Dovoliš eno vprašanje? - Seveda.
Kako ti je ime? - Elizabeth. - Nick.
Živjo, Nick. - Živjo.
Si iz San Diega? - Trenutek. Rekel si eno vprašanje.
To sta dve... San Diego je drugo vprašanje, kaj ne?
Iz Pasadene in veliko denarja.
Nikoli nisem imela priložnosti početi, kar bi mi bilo všeč.
Kaj bi rada počela? - Ne vem.
Že dobro. Jaz tudi ne. Všeč mi je ta.
Jo lahko kupim? - Risba je brezplačna.
Zdaj je 01.00, konec ure duhov,
in čas je, da se odjavim do jutri do 18.00 ure,
ko bo KAB ponovno z vami. Stevie Wayne,
vaša nočna luč, vam želi prijetno noč.
Mama!
Mama, daj. Vstani! Poglej, kaj sem našel.
Andy, rada te imam, toda včasih si prava tečnoba.
Seveda, mama, ampak poglej. Najprej je bil zlatnik.
Potem se je spremenil v tisti kos lesa.
Kot, na primer, zdaj... - Ampak, poglej, mama.
Dobro jutro, Andrew. Ti je bilo lepo sinoči?
Da. Stari g. Machen nam je pripovedoval o duhovih.
Si se zahvalil go. Kobritz, ker te je pripeljala domov?
Sem. Mama, lahko vzamem kolač in koka kolo?
Po kosilu. - Prav.
Grem naprej iskat.
Mogoče bom tokrat našel zlatnik.
Kje je, prekleto? - Odšel je včeraj ob 16. 15.
Takrat sem ga nazadnje videl. - AI je rekel ob 7.30 tukaj.
Poznaš Ala. Na tvojem mestu bi...
Si klical obalno stražo, Hank? - Nick, gotovo so se napili.
Ne, ne bi to storil. - Storil bi on marsikaj.
Z Alom sva se znala napiti, toda ne toliko, da se ne bi
mogla vrniti.
Dober morjeplovec je in ne bi bil tam celo noč,
ne da bi koga obvestil. - Z veniš kot njegova žena.
Samo kot njegov prijatelj. - Preveč skrbiš, Nick. - Da.
Kam greš?
Prosil bom Ashcrofta, da mi posodi njegovo ladjo,
da poiščem Morsko travo. - Kdo je Ashcroft?
Nekdo, ki mi dolguje uslugo. - Lahko grem s teboj?
Ali ne greš v Vancouver? - Nekega dne.
Šerif bo vozil svoj avto.
Župana in njegovo ženo bomo pobrali ob 18.45
in ju pripeljali do odra. Potem bomo župan,
šerif in jaz imeli govor. Imaš moje zapiske?
Da, gospa. - Potem bomo razdelili sveče
in začeli procesijo. Nato pa grem domov spat.
Bojim se pogledati. Ni slabo. Sploh ni slabo.
Umetniško delo. - Sandy, bodi ljubezniva
vsaj naslednjih pet ur. To je vse, kar želim.
Poglejmo... Sveče. Si jih naročila?
Zamisli si proslavo brez sveč?! - Vse je urejeno.
Si se dogovorila za reklamo s Stevie?
Seveda. - Sandy, včasih si težka,
toda si v veliko pomoč. - Hvala, ga. Williams.
Sinoči od 01. 57, Morska trava ne odgovarja na klice.
Obalna straža je začela iskanje južno od Watleyja
in morala bi biti v bližini rta Spivey čez približno eno uro.
Ponavljam obvestilo: Lšče se Morska trava,
devet metrov dolga ladja, nazadnje videna 15 milj
vzhodno od rta Spivey. Če opazite to ladjo,
prosimo, da takoj obvestite obalno stražo.
Nick, naj te nekaj vprašam. Je vedno tako?
Vedno je drugače. - Si zaskrbljen?
Da. Lahko je resno. - Tam...
Samo da govor mine brez zehanja.
Sinoči nisem mogla spati. - Ste preveč vznemirjeni?
Ne. Al je sinoči odšel z ladjo in se ni vrnil domov.
Ni se še vrnil. - Gospa Williams!
Klicala sem obalno stražo, ki mi je rekla, da imajo mogoče
probleme z motorjem. Rekli so mi, naj ne skrbim.
Pritoževal se je nad ladjo prejšnjo nedeljo.
Mogoče bi morali iti domov. - To je zadnji kraj,
kamor bi rada šla. Moj pes je začel lajati
ob polnoči in ni nehal vse do šestih zjutraj.
Kaj se je zgodilo? - Gledal je v ocean in renčal.
Kaj ti govori? Da imam norega psa, ki laja na vodo?
Slišala sem cerkvene zvonove ob polnoči, in preden sem zaspala,
se je vključil alarm v avtu brez vzroka.
Res? - Zbudil je vse sosede.
V tej zabiti vasi se nič ne dogaja že 100 let
in potem se neko noč celo mesto razpade.
Drži vrv...
Al! Tommy! Dick!
Kabina in komandni prostor sta prazna.
Mogoče jih je kdo pobral.
V generatorju je voda. - Paluba je popolnoma suha.
Moj naslednji projekt je obnova pokopališča M. Road.
Ima zgodovino. Naši predniki so pokopani tam.
Veliko bo stalo. - Pa kaj potem?
To mesto bi moralo biti ponosno na svojo preteklost.
Toda nekoga vključiti v delo je kot puliti zobe.
Pripravi oceno stroškov za sestanek naslednji mesec.
Da, gospa. - Sandy, ti si edina oseba, ki jo poznam
in katere "Da, gospa" zveni kot "Jebi se".
Da, gospa. - Upajmo, da ni pijan.
Slab znak.
Oče Malone...
Še eno slabo znamenje. - Ti poglej v delovno sobo, jaz bom spredaj.
Oče Malone...
Jezus! - Oprostite, ga. Williams.
Gospa Williams... - Ste dobro?
Moram vam nekaj pokazati.
9. december...
Nocoj sem se prvič srečal z Blakeom.
Stal je v senci. Da bi mi preprečil,
da bi jasno videl njegov obraz. Kako odvratna bolezen.
Bogataš v groznem stanju, toda to mu ne preprečuje,
da bi si poboljšal svoje stanje in stanje ostalih v koloniji.
Vsi inštrumenti so razbiti.
Vso steklo je razbito. - Te to spominja na kaj?
Sinoči... - Tvoj kamion.
Termometer je počil.
Bil je na minus šest stopinj.
Ni bila voda, bilo pa je nekaj zelo hladnega.
11. december...
Blakeov predlog je enostaven. Želi oditi
z otoka Tanzier in preseliti celo kolonijo bolj severno.
Kupil je ladjo Elizabet Dane,
in se želi tam nastaniti. Moram pomiriti tako svoje
obžalovanje do tega človeka, kakor tudi gnus in misel na to,
da bi bila kolonija gobavcev oddaljena samo eno miljo.
Rja je na zidu.
Vključen je bil.
Popili so veliko piva sinoči. - Kot vsako noč.
Kako je to? - Vedno enako.
Začne se ti vrteti. - Mislim na ribolov.
Loviš?
Edino, kar vem o ribolovu je, da potrebuješ veliko črvov.
Slana voda.
Čist je bil pred dvemi nočmi. Sam sem preveril.
Zdaj izgleda, kot da se je prevrnil v morje.
20. april. Nas šest se nas je sestalo ta večer.
Od polnoči do enih smo načrtovali smrt
Blakea in njegovih ljudi. Pomislil sem,
kako bo Blakeovo zlato omogočilo izgradnjo cerkve
in to, da bo naše malo naselje postalo občina,
vendar to ni moglo pomiriti groze, ki sem jo občutil
ker bom priča umora.
Kaj zdaj? - Čakamo obalno stražo.
Oprosti. - Zakaj?
Odkar si me peljal, gre vse narobe.
Ura je crknila, stekla so razbita,
čudak na vratih prejšnjo noč...
To nima zveze s tabo. - Nisem ravno prepričana.
Dogajajo se mi takšne stvari. Prinašam nesrečo.
Ne verjamem v srečo ali nesrečo.
V nič ne verjamem.
Nekoč se je nekaj zgodilo.
Moj oče je bil ribič.
Plul je z ladjo pri grebenu Whitely.
Neko noč se je pozno vračal.
Bil je za grebenom blizu rta Spivey.
Pogledal je v smeri vetra in zagledal jadrnico,
ki je šla proti njemu.
Klical jo je po radiu. Ni bilo odgovora.
Nikogar ni bilo na palubi, toda ladja je držala smer.
Moj oče se je še z dvema povzpel na jadrnico Resa Jane.
Nikogar ni bilo na ladji.
Na mizi je bila hrana in vroča skodelica kave.
Toda skodelica je bila spodaj zarjavela.
No, nekaj je očetu padlo v oko. To je bil zlatnik
skovan v Španiji 1867. Moj oče je vzel zlatnik
ga dal v zgornji žep jakne in ga zapel.
Prišel je domov in nam vse povedal.
Odpel je žep, da bi mi dal zlatnik.
Ni ga bilo.
Mislim, da bi zdaj morala v Vancouver.
21. april. Delo je opravljeno.
Blake je sledil našemu lažnemu ognju na obali
in njegova ladja se je razbila ob stenah rta Spivey.
Pomagala nam je vesoljska megla, ki se je pojavila
kot iz raja poslana, čeprav Bog ni imel deleža
v naši akciji. Blakeovo zlato bomo vzeli jutri,
toda naj nam Gospod oprosti za tisto, kar smo storili.
Nisem mogel brati naprej.
Vaš dedek je znal z besedami.
Naša nocojšnja proslava je farsa. Slavimo morilce.
Prva stran, reklamna sporočila KAB.
Še glasbe z vrha sveta, s KAB-a...
Oče, kje ste to našli?
Moj ded je skrival svoje grehe v zidovih.
Kdaj ste to našli? - Sinoči takoj po polnoči.
Kakšno zvezo ima to?
V istem času, ko je celo mesto ponorelo.
V istem času, ko se je sestalo šest zarotnikov
pred sto leti. - Res je pozno.
Nič ne moremo storiti.
Boste nocoj dajali blagoslov, oče?
Antonio Bay je preklet. - Pomeni to, da ne boste?
Mogoče je tako bolje.
Gremo zdaj, oče. Ali boste dobro?
Poklicala bom dr. Thaydena, in ga prosila, naj se oglasi.
Mislim, da vse to jemljete preveč resno.
Vsi smo prekleti, ga. Williams. Vsi.
Prijetne note. Izvrsten KAB...
Z vrha sveta, krasen KAB...
Nekaj kot kamen okoli vratu. Ne. Bolj kot težak kamen.
Prekleti bili vsi!
Vsako polno uro KAB novice in vremenska napoved.
Kako se človek lahko utopi, ne da bi se dotaknil vode?
Imel je vodo v pljučih, slano vodo okoli ust,
morske alge na obleki. Razen če...
Si dobro?
Si videl njegove oči? - Da, videl sem njegove oči.
Andy, telefon. - Javil se bom, ga. Kobritz.
Andy, kje si našel ta kos lesa?
Povedal sem ti, mama. Zjutraj na obali.
Kje? - Ob pečinah. - Kaj je delal?
Najprej je bil zlatnik, potem pa se je pojavil les.
Andy, izogibaj se pečin. Razumeš?
Ne jemlji ničesar z obale. - Od nikogar ni bil.
Vem, dragi. V redu je. Samo ne jemlji nikoli več ničesar,
ne da bi me prej poklical. Velja? - Velja.
Je gospa Kobritz tam? - Pravkar je prišla.
Dobro. Moram začeti z oddajanjem.
Andy, obljubi mi, da nocoj ne boš šel ven.
Toda, mama... - Obljubi mi.
Dobro. - Rada te imam, Andy. - Tudi jaz tebe, mama. Živjo.
Živjo, prijatelji. Tukaj Stevie Wayne,
vaša nočna luč in KAB, Antonio Bay, Kalifornija.
Pripravila sem nekaj stvari, da bi proslavili
stoti rojstni dan Antonio Baya. Gremo na delo.
Kaj je hotela tvoja mama? - Nič.
Nekaj je gotovo hotela. - Nič.
Kakšni oblaki so to?
Dokazi o vbodnih ranah v očesnih jamicah
vse do lobanje. Ostre posekanine na obrazu...
Boš počakala zunaj? - Raje bom čakala s tabo. - Dobro.
Prsni koš je zlomljen, pljuča so polna tekočine.
Se lahko pogovoriva? - Da.
Bo ona dobro? - Da. - Si se slišal s Simmsom?
Po radiu. Vrača se iz Bodego Baya.
Kaj se je tam zgodilo? - Povsod je bila rja.
Kot da je ladja dolgo plula na vodi.
Bil je doli ob postelji.
Nick, njegove rane so prekrite z algami,
pljuča ima polna... in mulj ima pod nohti.
Videl sem Dicka Baxterja pred tremi dnevi v Salinasu.
Zdaj leži tukaj na mizi in izgleda, kot da bi bil mesec dni
pod vodo.
Čutiš to? - Povedal ti bom, kaj se je zgodilo.
Tukaj se je ohladilo. - Voda je kot led.
Truplo potrebuje leto dni da razpade,
še dlje, če je globlje, kjer je še hladneje.
Toda bil je na ladji. Pod palubo.
Ne. Dick Baxter je umrl v oceanu.
Se spomniš tistih treh otrok, ki so se potapljali in iskali
tisto staro ladjo pri rtu? - Da.
Na dnu so bili okoli 7 dni preden smo jih našli.
Mogoče deset. Prisežem, da je bil on doli dalj časa.
Čeprav je lupina te čudovite ladje pri naši obali,
tragedija za tiste, ki so bili na njej,
so se vseeno zahvaljujoč njemu zbrali vsi ljudje
tega čudovitega področja.
Prišli so skupaj in osvojili poveljo o Antonio Bayu,
kar je omogočilo, da vi glasujete za te svetnike,
ki nocoj sedijo na moji levi in desni strani.
Obalna straža jih išče.
Dobro bodo pokrili to področje. Samo čakamo lahko.
Razumem, šerif. Hvala. - Moram iti. Jaz sem nasljednji.
Žal mi je, ga. Williams.
Smešno, toda edino o čemer razmišljam,
je moj blesavi pes, ki laja celo noč,
jaz pa želim samo, da se Al vrne domov.
Ne potrebujemo objokane predsed- nice proslave rojstnega dneva.
Ne bi smeli govoriti. - Prav to moram storiti.
Zahvaljujem se za pomoč, Nick. - Ni za kaj.
Dolgo sem to iskala. Upam, da se je boste spomnili.
Srečna stoletnica, Antonio Bay.
Ceremonija se je začela. Čez eno uro pa se začenja
procesija s svečami. Če pohitite, boste prišli.
Obalna straža javlja, da so našli Morsko travo
to popoldne, ni pa novic o stanju ladje ali ljudi.
Še naprej vam bomo poročali novosti.
Upam, da se ne bo še kdo izgubil v megli.
Takoj se vrnem.
Dober večer, tukaj Nick Castle. Ne poznate me,
jaz sem človek, ki je danes našel Morsko travo.
Žal mi je. Nimam več informacij. - Razumem.
Nisem vas klical zaradi tega. Pravkar ste omenili meglo.
Mogoče se bo slišalo čudno, toda...
Videla sem sinoči meglo na pečini.
Sijala je...
Veter je pihal vzhodno, megla pa je šla zahodno.
Vem, da se sliši popolnoma noro. - Zdaj ne več.
Sinoči se je nekaj zgodilo. V istem času, ko se je
pojavila megla, je celo mesto ponorelo. Počakajte.
Še malo glasbe za rojstni dan in še nekaj presenečenj.
Potem se bomo pogovorili z meteorologom.
In on bo pripravljen pogovoriti se s teboj.
Halo? - Še sem tu. - Še ena stvar...
Mogoče to nima zveze z Morsko travo.
Kar povejte.
Moj sin je zjutraj našel kos lesa.
Hej, Mel. Kako si?
Tvoje dekle je pripovedovalo o tebi.
Nocoj sem prišel, da bi jo osrečil.
Mislil sem, da si prost. - Rad imam svoje delo.
Lahko jim poveš za veliko meglo, ki prihaja sem z jugovzhoda.
Kje? - Videl jo boš.
Grem. Vidimo se. - Da, Mel. Vidimo se.
Tu si.
Moram do svetilnika pri rtu Spivey.
Greš z mano? - Seveda.
Živjo, draga. - Nisi na proslavi? - Ne morem brez tebe.
Imam 30 sekund. Kaj je novega?
Ponovno megla. - Kje? - Prihaja z oceana jugovzhodno.
Proti kopnu gre. Morala bi biti tu
pri meteorološki postaji čez deset minut.
Dan, počakaj.
Posebna vremenska napoved. Lokalna meteorološka postaja
sporoča o megli, ki gre jugovzhodno proti obali.
Če koga zanima, gre za meterološko postajo na cesti
Old Russellville.
Ponavljam, megla prihaja z jugovzhoda na obalo
in gre proti postaji Old Russellville.
Dan, si še tu? - Tu sem. Nekako napeto zveniš nocoj.
Ma, samo do pogovora mi je.
Rekla si mi, da se nerada pogovarjaš po telefonu,
ker po cel dan govoriš na radiu.
Dan, kje je zdaj megla? - Morala bi biti pri vratih.
Počakaj. Nekaj bom poskusila.
Vidim jo. - V čem je problem? Ne vidiš megle prvič.
Nekaj čudnega je s to meglo. Blešči se.
Vidiš kaj? - Blešči se? Razumem.
Si vzela kaj za pomiritev? Te dela kdaj čudno?
Kaj? - Zmanjkalo je luči. Vse je ponorelo.
Barometer se je ustavil, temperatura pada.
Dan, kaj je? - Kaj je to, prekleto?
Dan, kaj je? Kaj se dogaja?
Nekdo je usmeril svetlobo skozi okno. - Dan, poslušaj me.
Počakaj, draga. Grem preverit.
Dan, ostani pri telefonu!
To je zagotovo šala.
Nekdo pred vrati, draga, izvaja neslane šale.
Kdorkoli je, mu ne bo všeč, da sem tu.
Dan, pojdi stran od vrat! Dan!
Je kdo tukaj?
Neki kreten se je napil in vzel to stoletnico
preveč resno.
In vsi, ki danes živimo v Antonio Bayu,
dolgujemo veliko hvaležnost moškim in ženskam
izpred sto let, ki so se borili in žrtvovali,
da bi to mesto bilo tisto, kar je danes.
In na nas je, da njihov duh ohranimo živ.
Imam posebno obvestilo. Naj se šerif David Simms
takoj javi KAB radiu. Številka je 555-2131. Nujno je.
Zato moramo podvojiti naše napore in sodelovati.
Imamo živahno, napredno skupnost.
In tako moramo nadaljevati.
Nujno je. Šerif Simms, javite se!
555-2131. Nujno je.
Halo? - Halo? Šerif Simms?
In ko se pripravljamo odkriti spomenik,
se moramo zavedati pomena te noči za vsakega
meščana Antonio Baya.
Moramo do spomenika. Eden po eden. Počasi.
Andy?!
Vžgi se! Prosim, vžgi se!
Zakaj je zmanjkalo luči? - Verjetno okvara na omrežju.
Ponavadi to hitro uredijo. - Tako je prav super.
Kaj je tisto?
Vžgi se!
Andy! Beži iz hiše!
Ga. Kobritz, umaknite ga iz hiše! Prosim! Bežite!
Zapriva vsa okna, Andy. So tvoja okna zaprta?
Grem pogledat.
Poslušajte me! Moj sin je ujet!
White Beach Lane! Moj sin je ujet v megli!
Andy, pojdi iz hiše! Beži!
Človek...
So tvoja okna zaprta? - So. - Pa mamina soba?
Prosim vas! Moj sin je ujet!
Andy, beži! Beži! Gospa Kobritz, bežite!
Andy, pojdi v svojo sobo. - Moral bi ostati.
Takoj. - Dobro.
Pojdi v svojo sobo. - Rad bi videl, kdo je.
Lahko ostanem še malo?
Dobro, grem.
Gospa Kobritz?
Prosim vas. Moj sin je ujet!
White Beach Lane, št. 887. Naj kdo odide do tja.
Moj sin je ujet! Izvlecite ga iz megle!
Prosim vas!
Moj sin je ujet!
Daj! Pojdi ven!
Andy, beži! Beži!
Daj! Pojdi!
Malo bolj počasi... Jezus...
Daj, pojdi!
Nazaj! Poženi ga!
...Stevie Wayne v zadnjih 20 minutah.
Bilo bi bolje s tem končati.
Čez pet do deset minut bodo vsi videli spomenik.
V redu, toda pohitimo. Bilo bi bolje, da greste domov.
Mi lahko prevzamemo. - Do konca bom tu.
Ga. Williams, tu nimate več kaj početi.
Dovolite, da vas odpeljem domov. - Tečna si, toda imaš prav.
Me odpelješ? - Da, gospa.
Pokličem vas jutri. - Hvala.
Andy, ne vem, če me slišiš.
Oprosti, ker nisem prišla po tebe, ker nisem bila tam.
Prosim te, razumi.
Moram ostati tukaj.
Megla gre proti notranjosti...
...stran od obale...
...proti Antonio Bayu.
Ob skladišču je. Ne morem se spomniti imena.
Ne. Mislim, da je Chestnut.
Dam malo glasbe? - Lahko.
Zdaj gre hitreje. Po Aveniji Regent.
Vse do konca ceste Smallhouse. - Kaj je to?
Gre proti robu mesta. Po ulici Broad.
Po ulici Clay.
Po 10. ulici gre.
Pojdite v hiše in zaklenite vrata.
Zaprite okna. Nekaj je v megli.
Če ste na južni strani, pojdite na sever.
Bežite pred meglo.
Edina prosta pot od Richardsville Pikea
do Bacon Hilla. Vse do cerkve.
Če lahko greste iz mesta, pojdite v staro cerkev.
Križišče 101 je odsekano. Če lahko greste iz mesta,
pojdite v staro cerkev. To je edini kraj, kamor lahko greste.
Pojdite v staro cerkev na Bacon Hillu.
Presekala nam je pot! - Kje je?
Takoj za nami. - Vstopite, hitro!
Dajmo. - Pohiti.
Oče, je tukaj klet? - Ne moremo se več skrivati.
Moramo poskusiti! - Kamorkoli gremo, nas bo našla.
Je tukaj klet? - Zadaj je delovna soba.
Pokažem vam, kje je. - Pohitite, dajte mi to!
Dela zid preko vzhodnega konca mesta.
Blake in njegovi ljudje so prišli po nas.
Kdo je Blake? - Piše v dnevniku. - Kakšnem dnevniku?! - Prekleti smo.
O čem govorite? - Kje je dnevnik? - Tam je.
Pri oknu? - Zdaj nam ne more pomagati.
To je vse, kar imamo. - Če se kaj zgodi, zaklenite vrata.
Vstopi. Zapri vrata.
Šest jih mora umreti. - Trije ljudje z Morske trave.
Meteorolog je četrti. - Ga. Kobritz... - Peta.
In eden od nas je šesti. - Da. Prišli so po šest zarotnikov.
Tukaj mora biti nekaj! - Mene hočejo. Jaz sem šesti!
Zakaj bi hoteli vas? - Dovolj, oče. - Tega nam niste prebrali.
Če bi bilo mogoče oživiti mrtve,
bi vrnil Blakeu vse njegovo bogastvo,
razen denarja porabljenega za te stene, ki ga varujejo.
Tisti, ki so nam skovali zaroto,
verjamejo, da jim je bilo bogastvo ukradeno,
toda jaz sem lopov in božji hram je grobnica zlata.
Jaz sem lopov, in božji hram...
Stojte. Umaknite to. Umaknite se!
Pomagajte mi. - Andy, ostani tam.
Zlato!
Zlato je stopil v to.
Naj ji kdo pomaga!
Ne hodite noter!
Blake, imam tvoje zlato.
Blake?
To je tvoje zlato, Blake. Moj ded ti ga je ukradel.
Jaz moram odgovarjati za to.
Jaz sem šesti zarotnik. Jaz sem oče Malone.
Vzemi mene.
Oče Malone!
Poglejte...
Izginja.
Ne vem, kaj se je nocoj zgodilo v Antonio Bayu.
Nekaj je prišlo v megli in nas poskušalo uničiti.
In v trenutku je izginilo.
Toda če to ni nočna mora im se ne zbudimo
varni v naših posteljah, bo prišla ponovno.
Ladjam na morju, ki me slišijo:
Glejte v mrak. Pazite na meglo.
Zakaj ne šest, Blake?
Zakaj ne tudi mene?